Tidigare i New Amsterdam... Du kommer inte bli gammal.
Du kommer inte dö...
...förens du hittar den rätta.
-Jag dog nästan. -Du möter din kärlek, och sen dör du.
Mitt hjärta exploderade när jag jagade en kille i tunnelbanan.
-Rätt igen. Vem försöker du imponera på? -Bara dig, Amsterdam.
Jag tror hon var där.
Den rätta. Hon som kan göra mig lika gammal som dig.
-Du är också min son. -Hon är där ute nånstans.
Hon är en doktor på St. Francis. Hon heter Sara Dillane.
New York har alltid varit full av människor som pratar med sig själva.
Förr i tiden, jobbade alla hårt för sig själva. De var galna.
Du måste vara vaksam i Babylon. Ögon i nacken.
Jag är på Indianskt territorium. Gatorna är fulla av fiender.
Det tror jag inte.
Jag ser dig!
Tittar på dig också. Vad har du under skjortan? En skottsäker väst?
-Vill du åka till paradiset? -Stick. Du skrämmer kunderna. Stick!
De tar inte mig, ska du veta.
Jag gör dig till en martyr. Har du så bråttom till himmelen?
Det är varmt. Har du vatten?
-Jag ger dig vatten, går du iväg då? -Flyg mig här ifrån, Achmed.
-Onödigt. -Det kommer bli bra.
-Kan du säga ditt namn? -Glöm det. Han har ingen aning.
-Han pratade med Ghandis staty. -Låter ofarligt.
Vad vet du om henne?
Jourläkare, utbildning på Cornell, gammal New York familj.
Lever ensam, går till jobbet.
Du har varit flitig.
Jag har aldrig haft en hjärtinfarkt framför en kvinna innan.
-Du har ätit omeletter i nästan 400 år. -Jag har artärer som en 35 åring.
Fortsätt intala dig själv det.
-Vi tog in en veteran, vi tror det. -Hur var han?
Aggressiv, hallucinationer. Vi sövde ner honom och gav honom antipsykotisk.
Jag kollar till honom.
-Om hon är den rätta, vad väntar du på? -Det rätta tillfället.
-Varför inte bara gå fram och hälsa? -Hur förklarar jag det som hände?
-Var hon där, när du dog? -Hennes sjukhus.
Du bör ha en bra förklaring.
Vi saknade dig i gruppen, Harold. Var har du varit.
Överfurir Harold Lamar Wilcox, USA:s armé. Pensionerad.
Med betoning på trött.
-Jag kommer inte ihåg mitt nummer. -Men du vet väl var mötet är?
-Jag går inte där längre. Inte en chans. -Varför?
-Du jobbar där, du måste fråga. -Jag har ett privat kontor.
Kom imorgon.
-Går jag förbi dörrvakten? -Jag jobbar hemifrån. Ring på dörren.
Tack. Vi ses.
Hej, det här är Dr Dillane. Fick du reda på nåt om min okända person?
Han kan inte bara ha rest sig upp och gått ut. Han hade en massiv hjärtinfarkt.
Hans hjärta stannade.
Han var död. Jag sa det.
Var är han?
Nej, mamma. Lördag blir perfekt. Vilken tid?
-Jag älskar dig också. -Jag skulle vilja träffa din familj.
-Du skulle inte tycka om dem. -Din mamma, är hon också en polis?
Undervisar historia på Queens universitet.
Jag undervisade historia, på Columbia, länge sen. Då var det Kings universitet.
Så klart att du gjorde. Vad gör vi här?
Vi är på väg.
Jag tror inte vi behöver vänta på att få veta att Dr Prender blev slagen.
New Amsterdam Säsong 1 Avsnitt 3 "Soldier's Heart"
Svensk text: Jonathan Texten hämtad från www.Undertexter.se
-Är det vapnet? -Tror du det? Stort objekt, täckt i blod.
Det var en retorisk fråga. Vet du vad det betyder?
"Dr Evelyn Prender, för hennes arbete med Amerikas veteraner."
-Många av dem har problem. -Är du en veteran?
-Gulfkriget. -Har du problem?
Jag kontrollerade min ilska. Är du en veteran, Amsterdam?
Armén, tre gånger. Marinen, flottan, kustbevakningen. Inte flygvapnet.
Jag gillar inte höjder. Brott gjort på impulsiver och tillfälle.
Vrede. Personliga kontakter. Nån hon kände.
Vi måste skaffa ett tillstånd för att kolla patient registret, datorn.
Vill du ha nåt att göra, prata med maken. Han hittade liket.
Min favorit del. "Ledsen för din förlust. Har du ett alibi?"
Gå alltid till nära och kära. Han är där uppe.
"Nytt hopp för posttraumatiskt stressyndrom."
-Jag tar den här med mig. -Hoppas den hjälper.
Sjukvårdare uppskattar att hon dog nånstans mellan 17:00 och 19:00.
Jag var på mitt kontor. Slutförde mitt arbete. Jag pratade med kollegor-
-tittade till mina patienter. Lämnade jobbet lite efter 20:00.
Jag kom hem och...hittade Evelyn.
-Vi behöver några namn. -Jag förstår.
-Är du en psykolog? -Jag är en onkolog.
-Har ni nån idé om vem det är? -Vi tänkte börja med din frus patienter.
Jag finner det svårt att förstå. Evelyns patienter är exklusiva, neurotiska-
-icke våldsamma, mest kvinnor. -Hon hade ett pris för sitt arbete med-
-veteraner.
Hon hjälpte till vid "V.A" och vid akuten på St Francis.
-Inte här? -Veteranerna tyckte inte om området.
-St. Francis? -Ja, jag kan ge dig namnet på kollegan.
Kriminalpolis Marquez. Det här är kriminalpolis Amsterdam. Kan vi prata?
-Dr Prenders make gav oss ditt namn. -Ni här för att prata om Evelyn.
-Vilken hemsk sak. Har vi träffats? -Jag har ett sånt ansikte.
-Berätta om hennes arbete. -Evelyn specialiserade sig på veteraners-
-mentala problem. Jag är ledsen, vad sa du att du hette?
-John Amsterdam. -Vi vill intervjua hennes patienter.
-Du vet att det är hemligt. -Vi har ett tillstånd i eftermiddag.
-Jag kan inte hjälpa er. -Tiden är viktig i ett mordfall.
Visa oss i rätt riktning, nämna ett namn.
Evelyn var orolig över en kille vid namn Lonney Amadee. Han var våldsam-
-paranoid, virrig, fixerad av henne. Övertygad om att hon skulle medicinera-
-honom mot hans vilja. -Våldsam, paranoid, virrig.
-Fruktansvärd. -Kallades för "soldatens hjärta."
Granatchock, stridströtthet, posttraumatiskt stressyndrom.
Olika krig, olika namn för samma sak.
"Soldatens hjärta," eller vad du kallade det, Lonney Amadee har det.
-Vi har en skottskada på akuten. -Jag har lite fler frågor att ställa.
-Jag har också frågor... -Jag hör av mig, bokar en tid.
Jag väntar.
Vad handlade det om? Hon kunde inte sluta stirra på dig, och du flörtade med henne.
-Det gjorde jag inte. -Skamligt.
Jag vet, det är ditt ansikte.
-Vad kan du berätta om Dr Prender? -Hon ville få mig att börja med en drog.
-Nån sorts blockerare. -Betablockerare. Vad är problemet?
Det var precis vad hon sa. Ingen fara. Dämpa smärtan, dämpa minnen.
-Vad är fel med det? -Anbar provinsen.
Ett lik vid vägkanten. Vi stannade för att plocka upp det, ta det till bårhuset.
Så att familjen kan identifiera liket, ge honom en ordentlig begravning.
-Vietnameserna gjorde samma sak. -Två killar i min grupp, blev benlösa.
Jag såg hur de blödde till döds, medan läkarna försökte rädda dem.
Det skulle betyda att det inte hade nån mening.
Men det är inte vad jag minns mest. Liket...var ett barn. En åttaårig pojke.
-Kallbrand. -Kommer du ta mitt ben?
-Du dör om jag inte gör det. -Förlåt för att jag inte gjorde det.
-Eter. -Börjar ta slut, igen.
Gör mig en tjänst. Spara det till nån annan.
-Det blir av barmhärtighet. -Jag svor en högtidlig ed.
Gud älskar dig.
-Jag antar att du inte har nåt val. -Nej, det har jag inte.
Kolla hans alibi, prata med hans flickvän, bara för sakens skull.
Posttraumatiskt stressyndrom, har du haft det? Av och till, de senaste 300 åren.
-Seriöst. -Okej, 350 år.
Amadees flickvän sade att han var med henne. Såklart.
-Personligen tror jag att hon ljög. -Alla ljuger. Även när de inte behöver.
Du hittade fingeravtryck på vapnet. Kollar de i databasen och armén.
-"Myten om fingeravtrycken." -Tror du inte på det?
Det är en otestbar hypotes. Du behöver ta allas fingeravtryck, för att bevisa det.
Jag tror på det. Och om förövaren har ett förflutet, kommer vi få en träff.
Kommer direkt.
-Jag blir förbannad när han gör så. -Vänj dig vid det.
-Vem är Harold Wilcox? -Han gick och pratade om Dr Prender.
Och han hade den här.
-Han hade ett möte med henne den dan. -Det stod inte i böckerna.
-Jag ringer chefen. -När kan han prata.
Om några timmar. Vill du berätta hur du gick upp från de döda, och vandrade ut?
Jag minns hjärtattacken. Jag minns att jag såg dig precis innan.
Jag minns närheten av en kvinna, som cirkulerade ovanför mig, som en ängel.
Full av ömhet och oro. Det var du, eller hur?
Jag är en läkare, inte en ängel. Klart jag var orolig. Du fick en hjärtattack.
Vad minns du efter det?
-Att jag vaknade upp på sjukhuset. -På bårhuset.
Du var död, du vaknade upp och sen gick du ut.
-Har det inte hänt innan? -Att en patient reser sig från de döda?
-Hur länge har du varit en läkare? -Tre år. Byt inte ämne.
Jag jobbade på dig, försökte få dig tillbaka.
-Tack. -Jag räddade dig inte.
-Ditt hjärta hade stannat. -Jag kan inte ha dött.
Ditt blod var underligt. Det hade avvikelser.
En giftig dos av bly. Indianska genmarkörer.
En gammelfarmor från långt tillbaka var en indian.
-Det första invånarna av Manhattan. -De som sålde det till holländarna?
Gammal skröna. Tro mig, det hände aldrig.
Vet du vad? Du kanske ska ta fler tester.
-Skulle du vilja det? -Om du gör dem, personligen.
Absolut.
-Jag minns inget om Dr Prender. -Du hade ett möte på hennes kontor.
Jag strosade omkring, sen plockade de in mig.
-Sen sa det vad som hade hänt... -Och du tappade fattningen.
Ibland är mitt grepp om verkligheten...osäkert.
Det är därför vi ska hålla kvar dig i några dagar.
Så det här är vad som menas med "staden som aldrig sover?"
-Du träffade henne. Jag kan se det. -Hon ska ta fler tester.
-Hur förklarade du det? -Det gjorde jag inte.
-Jag vill att hon lär känna mig först. -Vilket trasslig nät vi väver.
Jag hatar att få föräldraråd av mina barn. Tar de önskemål.
Be dem att spela "Hur länge har det här pågått?"
-Vi fick en träff. -Du verkar inte glad över det.
Jag brukar kunna se när nån ljuger för mig.
Ditt fingeravtryck hittades på vapnet.
Du slog henne i huvudet med ett pris hon vann när hon jobbade med killar som dig.
-Det fanns blod på din jacka. -Jag trillade.
-Näsblod. -Dr Prenders blod.
-Har blodet kommit tillbaka än? -Nej. Smart gjort.
Få förövaren att tro att man har bevis. Jag skulle ha gjort samma sak.
Du sa att du inte gjorde det, men du ljög.
-Ni slogs. Vad slogs ni om? -Inget slagsmål.
-Du tog upp glasbiten och slog henne. -Nej, jag böjde mig ner...
...och försökte hjälpa henne. Det var så jag fick blod på jackan.
-Det minns jag inte. -Du minns att du tog upp glasbiten.
Hon var blodig. Hon försökte säga nåt. Jag försökte torka bort blodet.
Och sen...gjorde hon ett litet ljud...
...och dog.
Jag försökte hjälpa henne. Men hon dog.
Du försökte hjälpa henne. Efter du hade slagit henne.
Du såg henne ligga där, i sitt egna blod.
-Du mådde dåligt över det. -Ja, det gjorde jag.
Hon försökte hjälpa dig, Harold... och du dödade henne.
-Jag vet inte hur jag gjorde det. -Ville hon att du skulle göra nåt-
-som du inte ville? Skicka dig till ett sjukhus, få dig att ta mediciner?
-Kanske. -Kanske mördade du henne.
Jag antar att jag gjorde det.
Antar du...eller gjorde du det?
-Jag gjorde det. -Han öppnade dörren, och han gick igenom.
Du mördade Dr Prender.
Det gjorde jag. Jag minns nu.
Jag mördade henne.
Bra och skickligt jobbat. Om han överlever, kommer han tacka dig.
Han svär åt mig först.
Wilcox, Harold.
Wilcox, Harold Lamar, överfurir. Silver stjärnan, Afghanistan.
-Hej, Walt. Hur mår han? -Febern är borta. Ingen infektion.
-Brev hem? -Berättar den goda nyheten.
-Vad heter hon? -Mary.
-Hon mår säkert bra. -Jag kan inte göra mycket för henne.
-Hur mår du? -Mitt ben värker.
-Jag kan inte ge dig mer morfin. -Det hjälper inte.
Det är inte delen jag har som stör mig. Det är delen jag inte har.
-Delen du sågade av. -Det är vanligt.
"Fantomlem," kallas det. Den känslan försvinner.
-Fantom, va? -Det avtar så småningom.
-Det är vad jag försöker fixa. - Avta. -Förlåt?
-Vi avtar alla, efter ett tag. -Hellre tidigare.
Innehåll, psykiatrisk journal...
Uppföljningsbrev till Dr Prenders artikel om posttraumatiskt stressyndrom.
"Syftar på processen som involverar Dr Prender."
Lucas mot Prender.
Evelyn Prender var den svarande... Psykiatrisk felbedömning.
Evelyn var alltid intresserad över minnet, hur det fungerar.
Hon skrev precis klart en bok om det. Hittade en förläggare.
Vi har aldrig tillräckligt med tid.
Jag ville fråga dig om en stämning. Din fru var den svarande. Lucas mot Prender.
En patients familj stämde henne för felbedömning.
Den stämningen fick Evelyn att inse hur fel hon hade haft det.
Var det då hon började jobba med veteraner?
Posttraumatiskt stressyndrom är motsatsen till återfått minne. Minnena du inte kan-
-glömma, och de du inte kan komma ihåg. Det var år sen. Innan vi träffades.
Jag känner inte till detaljerna. Det var inget hon ville prata om.
Vem skulle veta?
-Vad kan du berätta om stämningen? -Vi var partners när de stämde henne.
-Susan Lucas var en av hennes patienter. -Jag var väldigt förtjust i henne.
-Men jag kan inte förlåta henne. -Varför?
Det hade varit en sak om hon bara hade släppt det, men hon avsvärjade alla.
-Avsvärjade? -Bad om ursäkt till patienterna.
Tvingade dem att gå tillbaka till sina familjer. Förövarna.
Orsaken till deras lidande. De blev förvirrade, väldigt farligt.
Vad hände med Susan Lucas efter att Dr Prender sa att det var ett misstag.
Att fadern inte hade utnyttjat henne. Vi skulle vilja prata med henne.
Ge mig ditt nummer. Vill hon kontakta er, så gör hon det.
-Du och Dr Prender? -Upplöste vårt partnerskap, vänligt.
Praktiserar du fortfarande att återfå minnen?
-Vissa har jag haft i många år. -Borde de inte bli bättre nu?
-Såren är djupa, rötterna blir primära. -Tror du att Dr Prender hade fel?
-Att Susan Lucas fader utnyttjade henne? -Jag har inte tvivlat på det en sekund.
Det finns inget större brott...
...att en förälder gör så mot ett barn.
Hur gammal var Susan när hon började gå till Dr Prender?
Då förändrades allt.
Det var då världen förändrades. En dag kommer din unge fram och säger:
"Pappa jag känner mig orolig för saker, skolan, jobbet.
Jag kanske ska prata med nån."
Vad du vill. Jag betalar.
Och sen blir man anklagad för att vara en pedofil.
Ditt liv blir en stor röra. Du förlorar din familj, dina vänner.
Bara för att en terapeut som inte har träffat dig, som inte vet nåt om dig-
-övertygar ditt barn att du har gjort hemska saker.
-Du stämde Dr Prender. -Domaren avslog den, pågrund av en-
-formalitet. Han sa att vi inte hade ett mål. Hennes egna familj.
Vi kunder inte stämma läkaren som hade förstört allt.
En rolig sak dock. Advokaterna gav oss inte pengarna tillbaka.
-Vi skulle vilja prata med din dotter. -Jag med.
Hon har inte pratat med oss på tio år.
Ha en trevlig dag.
Arg kille. Jag kan gilla honom för det, men vi har redan en misstänkt.
Varför gör vi det här. Du har redan fått han att erkänna.
Killen var en hjälte. Evelyn Prender försökte hjälpa honom.
Jag vill fortsätta jobba en stund till. Wilcox påminner mig om nån.
En annan veteran. Nån jag kände för länge sen. Nån jag svek.
-Han har vemod. -Det är tillfälligt.
-Han tynar bort från nåt han aldrig har. -Vad är det?
-Hans gamla liv. -Nostalgi.
"Soldatens hjärta," kallas det. Det händer när man studerar krig för mycket.
-Vad kan jag göra? -Sitt hos honom. Prata med honom.
Dessutom har vi alla gjort det. Studerat för mycket krig.
Om det var orsaken, skulle vi alla ha det.
Det har vi kanske.
-Wilcox erkände. Du knäckte honom. -Jag är rädd för det.
Vi ses där. Det var dottern. Hon vill prata om sin far.
-Dr Prender försökte be om ursäkt. -Men du gick inte med på det.
-Jag vet att mina minnen stämmer. -Vet du att din far utnyttjade dig?
Jag vet att han inte tänker erkänna det. Han skyller allt på Dr Prender.
Om han bara hade...sagt förlåt. Jag vet inte.
-Kanske jag kan förlåta honom. -Kan din far ha mördat Dr Prender?
-Min far är kapabel till allt. -Varför nu? Stämningen var år sen.
Han börjar bli bankrutt. För att min mamma lämnar honom.
-Vad skyller han Dr Prender för? -Förstört hans liv.
-Förstörde hon ditt liv? -Nej, hon hjälpte mig.
-Hon hjälpte mig att minnas. -Men sen sa hon att allt var ett misstag.
Jag tror att det var för mycket för henne. Sanningen.
Vad som hände hennes patienter. Det var nog för hemskt att stå ut med.
Så hon bestämde sig för att det inte var sant. Men det var sant.
Jag hatade inte Dr Prender. Jag tyckte synd om henne.
-Inget alibi för natten. Hatade Prender. -Det finns inget som placerar Lucas där.
Dessutom har vi redan en misstänkt, vars fingeravtryck fanns på vapnet.
-Som har erkänt. -Amsterdam tror inte att det är Wilcox.
Bevis och ett erkännande. Det är för enkelt.
Hur är det med Susan Lucas? Hon har heller inget alibi. Hon minns inte.
Hon spenderade allt på terapin. Då säger Dr Prender: "Det har aldrig hänt."
Efter att hon hade förstört ens familj. Jag hade velat döda min terapeut också.
Gör vad ni vill. Ni bör skynda er, för advokaten tycker om honom.
Och det gör jag också.
Du såg henne ligga där. Och du mådde dåligt över det.
-Det gjorde jag. -Du försökte hjälpa henne.
-Kolla det här. -Jag var där.
Jag såg det inte. Jag ledde honom. Kolla.
Du försökte hjälpa henne. Och du mördade henne.
Jag ledde Wilcox. Fick honom att minnas nåt som inte hände.
Det var inte meningen. Jag skadade honom på det värsta sättet.
Det var precis vad Dr Prender gjorde. Tror du...eller gjorde du det?
Jag gjorde det.
Det var ett falsk erkännande. Vad ska du göra åt det?
-Följa Dr Prenders exempel. -Jag minns nu. Jag gjorde det.
Gjorde jag det inte? Hur vet du det?
Hur vet du att jag inte gjorde det? Hur vet jag det?
-Ge mig pistolen. -Jag är obenägen att göra det.
Tro mig, jag är inget annat än tacksam om jag inte dödade henne.
Men hur vet jag det?
Jag tror inte jag kan leva med mig själv.
-Jag kan hjälpa dig -Kan du? Kan du mig mitt ben tillbaka?
-Jag minns att jag slog henne. -Det hände inte, det är ett falskt minne.
Kan du skicka hem mig, till min fru som jag var?
Det tror jag inte.
Jag plockade upp glaset. Hon dog i mina armar.
Nej! Gör det inte!
Den delen är sann. Det du kommer ihåg är sant.
Du mördade henne inte.
-Jag kan bevisa det. -Hur då?
Arrestera personen som gjorde det.
-Vad gör du här? -Tänkte att jag skulle ta det där mötet.
-Det kunde jag gjort. -Följ med mig.
-Vad gör du? -Kollar min puls.
Det är inte bara traumatiska händelser som får pulsen att öka.
Det ökar.
Sa ju det.
Jag läste artikeln som du skrev med Dr Prender.
Evelyn var väldigt intresserad i hur minnet funkar.
Biokemi brukar förstärka traumatiska minnen, inte begrava det.
Traumatiska händelser är fast i minnet av adrenalinet.
Adrenalinet bränner, hjärtat bankar, pulsen ökar.
Det är därför soldater, brottsoffer, förintelse överlevande och offer-
-och det första mottagarna på 11/9 har så svårt att lägga det förflutna bakom sig.
Är allt väl?
-När ändrade sig Dr Prender? -Den kom när en av hennes patienter-
-kom ihåg att hennes mor mördade grannens barn och tvingade henne att äta den.
-Stekt unge. Man bör komma ihåg nåt sånt. -Det var då Evelyn insåg att allt-
-var hysteriskt och hon hade uppmanat det här destruktiva tankarna.
-Hon hade en partner. -Leonard Macvittie?
De hade en riktigt besvärlig separation.
-Är du säker på att här är okej? -Han sa var han gömde nyckel.
Jag har ägarens godkännande, det vi hittar kan vi använda.
Det finns en gammal i handskfacket om det för dig att må bättre.
Prender sa att hans fru skrev en bok.
-Varför behövde hon gömma texten? -Nån märkte att hon skrev en bok.
-Nån brydde sig inte om nåt. -Nån bad henne plocka bort det.
-När hon vägrade... -Mördade nån henne.
Jag berättar det när jag hittar texten.
-Det är ett bord. Har kollat där. -Det här är ett bord från kriget.
-Fascinerande. -Soldaterna behövde gömma hemliga papper.
Så de hade ett hemligt fack. Som den här.
-Du är helt otrolig. -Jag har hört det innan.
Det måste ha varit en riktig chock när hon ändrade sig.
När allt och alla vände sig mot oss, stack hon från sanningen.
Visste du att hon skrev en bok? Visste du att du nämndes i boken?
Jag ser inte mitt namn nånstans.
-Det här är skräp. Ärekränkande. -Vid sida stod det på?
Sidan där Dr Prender anklagar Dr Macvitte att ha känt till att det var falskt.
-Att minnena som det återfick var falska. -Kallas inte det felbedömning?
-Vilket fall var det igen? -Susan Lucas och hennes familj.
De kanske stämmer Dr Macvitte när boken publiceras.
Du behandlade henne för ett övergrepp som aldrig hände. Olagligt, omoraliskt.
-Har jag missat nåt? -Om det här publiceras-
-stämmer jag hennes make, hennes hus. Jag stämmer förläggaren...
-Men om han vill... -Kan han döda oss.
Det här är Dr Macvittes avtryck från pappret.
Och det här är från mordvapnet.
Jag har identifierat 18 matchande karaktärer.
-Närmare en match än så, kommer man inte. -Vill du plocka upp honom?
Jag tar med mig Santori. Han älskar psykologer. Vad ska du göra?
-Läkarbesök. -Är allt okej.
Tack.
-För vad? -Det är en lång historia.
Skaffa hjälp. Riktig hjälp. Försök inte, gör det.
Hitta nån.
Nån som vet vad den gör.
-Du gjorde vad du kunde. -Men jag klantade till det.
Jag visste hur jag skulle såga av benet, men inte hur jag skulle bota hans vemod.
Det är ett mysterium. Det blir antingen bättre av sig själv, eller inte.
Ändå... Jag borde ha suttit med honom, som du föreslog.
Det hade kanske hjälpt honom.
Jag har skrivit nåt. Publicerade det själv.
"Löv av gräs."
-Vad tänker du på? -Jag minns en gammal kompis. Han gav mig-
-en kopia av hans bok. Det borde vara värt pengar idag.
-Nån jag har hört? -Han brukade vara känd.
Du bör testa när järnet är varmt. Hur gick ditt test?
Jag behöver kolla upp det.
Jag var i området, tänkte fråga om mitt test resultat.
Du borde komma till kontoret.
Robert, det här är kriminalpolis Amsterdam.
-Det här är min make Robert Camp. -Trevligt att träffas.
Svensk text: Jonathan Texten hämtad från www.Undertexter.se